CEA MAI FRUMOASĂ SERATĂ DIN VIAŢA MEA
versiunea românească: theo_buzau@yahoo.com
O clipă. Ce e în geanta aia?
Nimic.
E goală.
Aaa, călătoriţi cu o geantă goală?
Şi d-ta ai timp de pierdut?
Din păcate, aşa e, şi acum d-ta ţi-l iroseşti împreună cu mine.
Coboară, şi arată-mi ce e în portbagaj.
Păi atunci, voi încurcaţi traficul!
Îmi dai voie? Doar o informaţie...
De unde pot să ridic aceste bunuri? Le-am dat în Milano unui om de-al vostru.
În camera din spate. Vă aşteaptă.
Aa, uite-l!
Omagiile mele, domnule. Ce mai faci? Toate-n regulă?
Astea-s lucrurile mele?
Am avut o mică întârziere la frontieră. Mă tem să nu se închidă banca.
Dacă am putea să ne grăbim ...
Uite!
Ei nu, este o greşeala. Ce-mi dai, marmeladă?
La Milano, ţi-am dat o sută ...
Ah ...! Am socotit greşit!
Hei, stai! Nu-i numărăm?
Ce faci?
Sunt exact 13 kilograme!
- Serios? - E mai bine ca numărătoarea.
- 100 milioane cântăresc 13 kilograme? - Cu ambalajul de carton!
- Ce, nu ştiai? - Nu!
Vă rog [fr]!
Sunt un client. Vreau să depun ...
Ca să vezi... nu mai e nimeni!
Pentru două minute de întârziere! Ce dracu'!
Ţara băncilor ... şi sunt închise!
Oh! Ar fi putut fi oricine!
Cică suntem în Elveţia! Bine, dar e vorba de 100 de milioane!
Ce mai glumă...
Te rog! Ştii a cui e motocicleta asta? Cu d-ta vorbesc, caraliule!
O clipă! Aşteaptă.
"O clipă"? Mă blochează!
Aa, uite-l! Ce agale merge!
Hei, motociclistule, uite cum ai parcat!
Cine crezi că eşti, cu rabla ta? Grăbeşte-te, trezeşte-te!
La asta..., nu mă aşteptam!
Scuze dacă te-am sâcâit! Poţi s-o mai laşi aici, nu am nevoie de maşină acum.
Trebuia să merg la bancă dar am găsit-o închisă, ..
aşa că am să stau în Elveţia până mâine dimineaţă.
Ai pus casca. Presupun că pleci acum.
- Eu stau aici, la Hotel Splendid. - M-ai chemat.
- Eu, te-am chemat? - Da, tu.
- Bine, am înţeles! - Mulţumesc oricum, caraliule!
"Le Flic" ne-a întrerupt. Vroiam să te întreb ...
Dacă doreşti un păhărel, aici, la Splendid?
Fără obligaţii...
Vai, ce forţă! Eu n-am fost în stare!
Sprechen Sie Deutsch? Parlez vous Français?
Pleci?
Bon voyage!
Iată-mă!
Domnişoară, ai văzut că te-am ajuns?
Acum, ne putem op ... ...ri!
Aşteaptă!
Opreşte-te! Unde mergem?
Halt! Stai! Opreşte-te!
Scuză-mă, te rog! Am rămas blocat cu ...
maşina!
Unde este un telefon? Pentru a apela asistenţa rutieră!
Maşina mea e blocată.
Aa, mă duci cu căruţa...? Mulţumesc. Să împing maşina din drum.
Nu te osteni, o fac de unul singur. Este la vale.
Asta e!
Geanta mea, oh! Scuză-mă!
Nu atât pentru geantă, dar ...
Las cheile în tabloul de bord.
Mulţumesc.
Şi scuză-mi deranjul.
Nu înţeleg de ce s-a oprit, aşa... brusc!
Am verificat carburatorul, bujiile, distribuitorul ...
Nimic! Totul era bine.
Modest să fiu, ştiu totul despre motoare. Pe pariu! La câte maşini am avut...!
Nu mi s-a mai întâmplat până acum! Un mister. Un adevărat mister!
Calul nu te trădează niciodată!
Desigur, vei spune... "Nu atinge 280 km/h", dar ...
Hei, ia zi-mi, când ajungem?
Există telefon aici?
Slavă Domnului, există cineva care vorbeşte! Bună ziua, doamnă!
Maşina mea s-a oprit. Pot da un telefon?
Din păcate, nu înţeleg. Vreau să telefonez!
Telefon ... ah, greu e! Telephoniren!
Nu înţeleg.
Ştiu mai multe limbi, dar germana, din păcate ...
n-o cunosc. Telephoniren!
Simpatică ...
Merg cu tine?
Eu ştiu doar "ja".
Eşti foarte euforică! De ce râzi?
Eu te fac să râzi?
- Ah, italiană! Bună ziua, Maestre! - Bună ziua, domnule!
Vrei să suni?
Da, dacă este posibil. Maşina mi s-a blocat în mijlocul drumului, aş chema un mecanic.
Sunt fraţii Kirsers, la Anborg. Sunt buni şi foarte oneşti.
- Mulţumesc. - Doar cât să mă spăl şi merg cu tine.
Jumulesc potârnichi. E o muncă foarte delicată.
Vânatul trebuie să fie cald, nu putred!
Şi asta e caldă, nu-i aşa?
Dacă animalul a fost ucis de un glonţ sau de două ..
este atacat de microbi intestinali, care nu sunt toxici.
Dacă animalul a fost lovit de o salvă, "stropit", cum se spune, ..
muschii sunt infectaţi cu microbi de putrefacţie.
- Cum se cheamă castelul ăsta? - Chateau de la Brunetiere.
- Trebuie să fie foarte veche, nu-i aşa? - A fost construit în două perioade diferite.
O aripă este în stil romanic, alta este în stil gotic...!
- Cine e proprietarul? - Ultimul conte de Brunetiere.
- Ce de conţi au murit! - Eh! Va veni şi ceasul lui!
- Găsim telefonul ăla?! - Acum, domnule.
- Asta este camera de zi? - Este sala de judecată!
Aici, conţii de La Brunetiere administrau justiţia.
- Vai de săracii ce cădeau în mâinile lor! - De ce?
Cum, de ce? Uită-te la feţele lor!
Tu crezi că judecătorii de azi au feţe mai reconfortante?
Oh, nu!
Nu, nu. Au aceleaşi feţe!
- Mi se pare că se cunoaşte asta! - Unde s-a opri maşina ta?
Ah, pe un pod, un pod de lemn, la vreo doi km de aici!
- Ce maşină este? - Un Maserati Indy, roşu rac.
- Maserati ... - Rac.
- R ... rac? - E culoarea racului, roşu rac.
- Culoare de crac! - Da, nu de rac!
Vin acum, şi o să aflăm îndată.
Nu-ţi face griji. Eşti norocos, vorbesc şi ei un pic de italiană.
Ascultă, ... scuză-mă, cine sunt ăştia doi?
Contele antepenultim,
şi penultimul Conte de La Brunetiere.
- Dar, ... atunci ai fi ...?! - Ultimul!
Ultimul din ramură.
Fructul!
Cer iertare infinită, conte!
Dar cred că am greşit! Te-am luat drept muncitor,...
te-am văzut atât de ocupat în bucătărie, şi apoi eşti aşa de, cum să spun, aşa...
Slujbaş!
Imaginează-ţi, eram pe cale să-ţi dau un bacşiş!
Nu-ţi face griji. Unui oaspete i se îngăduie orice,...
chiar şi greşelile!
Mulţumesc mult, dle conte. Permite-mi să mă prezint.
Dr. Alfredo Rossi.
Rossi?
Păi, am cunoscut un Rossi!
Italia este plină! E un nume dintre cele mai comune, împreună cu Bianchi.
Vrei să spui că Italia este plină de alb şi de roşu. Aşa?
Şi de negri!
- Şi, de partea cui eşti? - Ţin cu echipa Romei. Hai, lupii!
Uite-i! Prietenii mei se întorc de la vânătoare!
- Da? - Vreau să ţi-i prezint...
- Vino să-i întâmpinăm. - Bucuros! Stai! Geanta mea!
Scuze, Conte!
Vino, Dr. Rossi. O să vezi, sunt oameni simpatici!
Bine aţi revenit!
Văd că aţi avut o vânătoare bună!
Bravo! Chiar şi două căprioare. Magnific!
Aa, o veste bună! Avem un simpatic oaspete italian.
Vi-l prezint pe Dr. Alfredo Rossi.
- Procurorul de stat Zorn. - Încântat.
Foarte norocos!
- Preşedintele Curţii de Apel, Dutz. - Mă bucur să te cunosc!
- Grefierul Bouisson. - Îmi face plăcere...
Plăcerea e de partea mea.
Stai cu noi, nu?
Îmi pare rău, dar, din păcate, nu pot sta mult.
- Dar de ce nu? - Maşina doctorului a rămas în pană.
- Un defect serios? - Sper că nu!
Datorită Contelui, mecanicii fac deja consultul.
- Şi astfel, amândoi au ratat! - Ah, mereu eşti cel mai tare!
- Locuieşti în Elveţia? - Nu, din păcate.
- Oh! De ce spui, "din păcate"? - Pentru că ador Elveţia!
O ţară curată, ordonată, fără greve. O ţară liniştită!
- De un timp, ceva mai puţin ordonată. - Da?
- Şi un pic mai puţin liniştită. - M-am prins!
- Faci aluzie la imigranţii italieni? - Oh, nu!
Nu mă face să spun ceea ce nu cred, şi nici prietenii mei nu cred.
Ne place mult ţara voastră, Dr. Rossi!
În tinereţe, am studiat la Universitatea din Milano, mai mult de 2 ani.
Frumos oraş!
Mă mai gândesc la el, ştii? Şi cu multă nostalgie!
Mai ales la tinereţe, poate... Pentru că, din al nostru Milano,...
totul se poate spune, dar nu că este un oraş frumos.
- Ah, eşti din Milano! - Nu, sunt roman.
- Roman din Roma! - Da, de la Roma.
Dar, din păcate, stau în Milano, din cauza serviciului.
Cine ştie de ce, spui mereu "din păcate".
Da, adevărat, din păcate!
Tu eşti doctor, ai venit aici pentru congresul de oncologie?
- Ce congres? - Congresul despre cancer, la Geneva.
Nu...! Nu sunt doctor în medicină.
Mă ocup cu fibrele sintetice.
Sunt reprezentantul pentru Italia al firmei Efestion Co.
- Efestion? - Efestion!
Ultimul cuvânt al chimiei moderne în ce priveşte fibra uşoară şi rezistentă.
Vedeţi, americanii le folosesc pentru costumele astronauţilor.
Dar în Italia, facem din ele lenjerie de corp.
Credeţi-mă... O femeie frumoasă într-o cămaşă de noapte Efestion...
este deosebit de excitantă!
O femeie frumoasă într-o cămaşă de noapte, este întotdeauna excitantă!
Deci, eşti aici cu afaceri?
Nu, aveam o întâlnire la bancă, dar s-a amânat până mâine la ora 9,
că am ajuns cu două minute mai târziu, şi, voi elveţienii, cu punctualitatea...
Am inventat-o, ca să vindem ceasuri!
Dr. Rossi, ţi-ar prii o înghiţitură de Porto?
- Este un Delaforce 1942. - Ah, mulţumesc, conte!
Şi, ştiţi cine mi l-a trimis?
Un tânăr portughez,
care a stat aici, luna trecută.
Ah! Nu vi-l amintiţi?
Un inculpat care a reuşit să-şi scape pielea "la mustaţă"!
Procurorul nostru, la sfârşitul rechizitoriului său solid,
a cerut să fie condamnat la 19 ani, şi 11 luni! Taman aşa!
Dar eu am demonstrat lipsa premeditării, şi preşedintele nostru
l-a condamnat la pedeapsa minimă.
Adică, mai profesaţi?
Scuze, am spus prostii, nu am vrut ...
Nu-ţi cere scuze. Presupunerea este pe deplin justificată.
Într-adevăr, suntem pensionari, şi încă de ani buni!
Eh, într-adevăr, aşa crezusem!
După o viaţă de muncă,
oricine are dreptul la odihna bine-meritată, ce naiba!
Odihnă? Agonie!
Dintre toate bolile bătrâneţii,
pensionarea este cea mai rea.
Procurorul Zorn a fost cel care a sugerat ideea relansării în vechea profesie.
- Ah, da? - Da!
Şi astfel, ori de câte ori ne adunăm aici pentru vânătoare, inventăm un proces.
- Un proces? Unul real? - Da, un proces autentic,
în care avocatul La Brunetiere îşi asumă apărarea învinuitului,
procurorul Zorn susţine capitolul acuzare,
şi eu, preşedintele Dutz, modest, judec aşa cum era în vremurile bune.
Artere, hormoni, pancreas, totul funcţionează din nou. Plictiseala dispare!
A revenit agilitatea, pofta de mâncare, energia, flexibilitatea!
- Uite, ce pot face! - Unde te duci?
- Nu, nu! - Atenţie!
Lasă, lasă!
Pe un singur picior, hop!
Astăzi, i-a ieşit chiar mai bine!
La naiba, e foarte bun!
Dar, scuze, voi ce faceţi, mai exact?
Reconstituim procesele istorice.
Procesul lui Socrate, Isus, Ioana d'Arc,
Dreyfuss ...
Galeazzo Ciano, mareşalul Pétain ...
Şi am ajuns de multe ori la concluzii foarte diferite ..
faţă de cele din procesul iniţial.
Desigur, jocul devine mult mai incitant
când îl putem practica cu un inculpat în carne şi oase.
Săptămâna trecută, am derulat un proces chiar unui italian.
- Un deputat al majorităţii, - Eei, nu!
- venit aici la comisia pentru emigranţi. - Cum, un deputat?
Şi imunitatea? În Italia, orice ar face, nu poate merge la închisoare!
În procesele noastre, imunitatea parlamentară nu se aplică.
L-am condamnat la 14 ani pentru fraudă şi deturnare de fonduri.
- Sincer, a meritat-o! - Da!
Ah! Instanţa voastră e severă!
Severă, dar dreaptă.
Este mare păcat că trebuie să pleci!
Dr. Rossi, n-ai vrea să participi la jocul nostru?
Eu nu sunt avocat, nu am nici o experienţă juridică. Ce aş putea să fac?
Dar inculpatul nu are nevoie de experienţă!
Incul ...
Cum adică? Inculpat!?
Aş fi foarte fericit să te apăr!
Sigur! Aş fi putut face pe inculpatul!
... Ar fi fost amuzant, de ce nu? Dar ..
aia e maşina mea?
Bravo! Au reparat-o deja!
Chiar trebuie să pleci?
Oh, da! Scuze, îmi pare rău, dar ...
pentru mine ar fi fost o onoare de a fi apărat de un avocat conte, dar...
- poate altă dată, nu-i aşa! - Nu ne lăsa aşa, dr. Rossi...
- Stai, te conduc eu! - Nu, nu te deranja!
Mă întorc să vă salut! Vă rog...
Păi, pleacă?
Nu neapărat!
Ah, bun, ai făcut-o deja? Ce s-a întâmplat?
- Nimic. - Cum, nimic? Nu pornea!
N-a avut absolut nimic! Am răsucit cheia, motorul a pornit.
E în regulă.
E perfect! Porneşte imediat. Ciudat!
Dar ce-a fost?
Zic, m-am gândit că a fost o glumă.
Nu, nu, ce glumă?! Chiar nu mai pornea! Am ...
- Dar, sunteţi identici? - Ja.
- Cât vă datorez? - Nimic, domnule.
A fost o plăcere pentru mine să conduc o maşină ca asta.
N-am mai mers cu una ca asta.
Dar eu nu cred că gemenii s-au distrat chiar atât.
Vă mulţumesc, domnule!
Ah! Nu sunteţi chiar la fel!
Iată-mă!
Domnilor de la instanţă, inculpatul cere libertate provizorie!
Păi...?
Nu mai e nimeni aici?
Conte, eu plec!
Au dispărut!?
Conte! Vreau să-ţi mulţumesc pentru plăcutul ...
Păi, dacă nu răspunde nimeni, zic salut şi am plecat!
Oh, nu!
- Dr. Rossi! - Da?
- Sper că te-ai decis să nu pleci! - Nu!?
Cum să vă părăsesc! Adică, am vrut să spun că...
Că rămâi să iei cina cu noi.
- Aş sta, chiar de bună voie ... - Ah, bravo!
Doar că, e deja târziu, trebuie să găsesc un hotel!
Unde dorm în seara asta?
- Nu ai hotel pentru diseară? - Nu.
În acest caz, nu pot să te las să pleci!
Dar, n-aş vrea să deranjez...
- Nu, stai cu noi. Este un ordin! - Bine, aţi câştigat. Rămân!
- Ura! - Îndată vom merge la cină!
- Simonetta? - Mulţumesc.
Simonetta?
- Ce era în neregulă cu maşina ta? - Nimic. N-avusese nimic!
Dr. Rossi este oaspetele nostru.
Vom fi cinci la masă.
Oh, ce surpriză plăcută! O graţioasă "femme de chambre"!
- Bună seara. - Dr. Rossi.
Ce cameră îi putem oferi Dr-lui Rossi?
- Apartamentul împăratului. - Ah, da, desigur!
Este o onoare!
Nu, nu, pe asta o duc eu, nu te deranja!
- Vino la etaj să ne răcorim. - Da.
Permiteţi?
Îmi pare rău, sunteţi cu toţii în frac, iar eu n-am nimic să mă schimb.
Nu-ţi face griji!
- Nu aveam de gând să iau masa în Elveţia. - Vino, Dr. Rossi!
Vin, conte!
Scuzaţi!
Nu am anticipat nici că o să dorm în apartamentul împăratului!
Ai avut şi un împărat în familie!
- Fii atent, e o treaptă ruptă! - Da, am văzut.
- Împăratul Napoleon ne-a fost oaspete... - Ciudat personaj!
- ... la castel. - Sunt sigur că ne vom distra diseară!
Să sperăm că se va distra şi el!
Împăratul Napoleon a fost oaspete în acest castel.
- Napoleon? - Şi nu doar el!
- În castel a dormit şi Barbarossa. - Cel cu şapte neveste?
Nu. Ăla, doctore, era Barbă Albastră.
Împăratul Frederick ...
Barbarossa, învins la Legnano de Liga Lombardă. Îţi aduci aminte?
Ah! "Împăratul Frederick la Como"!
- "Când mesagerul intră în Milano ..." - Sigur. Vino.
Uite aici, doctore!
Dacă chiar vrei să te schimbi, e suficient să alegi de-aici.
Au! Parcă ar fi garderoba La Scala! Din toate astea?
- Toate la dispoziţia dvs. - Să-mi pun frac?
După cum doriţi. Dar sunt şi alte costume de seară.
Uite, ăsta...? - Nu, nu, prefer fracul.
Ştii că eu n-am purtat niciodată frac? Apoi, roşu...
Este fracul clubului de vânătoare, şi... - Ah, frumos!
Asta e jacheta pentru vânătoarea de vulpi.
Nu, cu coadă, îmi place cu cozi!
- Apoi, mai e... - Cum arăt cu ea, domnişoară?
- Fantastic! - Nici n-aş fi gândit...
- Doctore ... - Da, ziceam că ...voi purta frac.
Conte, Napoleon chiar a dormit în acest pat?
Da, cinci nopţi, în 1809, înainte de pacea de la Schönbrunn,
care a marcat apogeul puterii napoleoniene,
- după cum îţi aminteşti... - Oh, sigur!
Într-adevăr, Napoleon a fost puternic, i-a supus pe toţi!
Dar, cum de-a ajuns să doarmă în acest pat?
- Atât de mic! - Să nu mai vorbim ...
că marele corsican era cam atât de înalt,
la un metru şi jumătate.
Până în secolul trecut, toţi potentaţii, toţi aristocraţii, dormeau şezând.
Nu...! De ce?
- Credeau că sângele ar circula mai bine. - Da?
Asta făcea bine la piele.
Numai săracii dormeau culcat.
Da, e adevărat.
De fapt, săracii au pielea urâtă.
Vei vedea, doctore, o să-ţi fie bine în ea.
Ultimul care a dormit acolo a fost un gigant de doi metri.
Un german, un fost general de SS.
Oh, am transpirat sânge ca să-l salvez.
Procurorul a cerut pentru el
pedeapsa cu moartea.
Cum?
Puteţi chiar condamna la moarte?
Până în prezent, am reuşit mereu să evităm pedeapsa capitală.
Tocmai posibilitatea pedepsei cu moartea face jocul mai emoţionant.
Avem chiar şi călău. L-ai cunoscut.
- Slujitorul meu mut, Pilet. - Pilet?
Un călău? E perfect, are într-adevăr faţă de călău!
Este călău!
Acum, este şi el pensionar, dar a făcut, meserie douăzeci de ani,
ca executorul justiţiei în serviciul statului.
Chiar m-a luat la o plimbare! Am făcut călătoria împreună cu cotiga.
Singuri, el şi cu mine.
Bun aşa! Aşa trebuie jucat. Cu seriozitate!
Cum arăt, conte?
Perfect!
- Da? Dar nu sunt cam lungi mânecile? - Perfect!
Ah, scuze, conte!
Unde pot pune asta?
Ce este?
- Oh! Sunt milioane! - O sută!
- Rodul ... unui jaf? - Nu!
Este rodul muncii mele!
Un copac care dă fructe bune, munca ta! Vino şi pune-le aici!
Ah, un seif!
Este mai sigur decât seiful unei bănci.
Jos! Ce e important pentru mine, este că trebuie să rămână în Elveţia.
- Suntem banca lumii! - Cât de adevărat e!
Uite-aşa!
Ah, aici e secretul! Strălucit! O gaură acoperită!
Aşa!
- Nu, după tine! - Te rog.
Mulţumesc!
Da, am văzut!
Pouilly ars din '61. Un vin delicat şi nervos.
Oh, nu! Iar ne dai...!?
Şi ce feluri! Este o minune!
- Ce peşte e? - Păstrăv gigant de Nisse.
Mulţumesc.
Doctor Rossi,
ne poţi spune de ce maşina s-a oprit
pe podeţul de peste Nisse?
Da, de fapt, a fost o defecţiune misterioasă!
La mine, maşina nu pornea, însă mecanicii au spus că totul era bine.
Nu la pană mă referisem. De ce erai pe un drum
care nu duce nicăieri, exceptând acest loc?
Nu e musai să răspunzi!
De ce nu? În schimb, vă voi răspunde sincer.
- Urmăream o femeie. - O femeie?
- Frumoasă? - Foarte!
Deci, urmărind o femeie, ai avut o pană?
S-a mai întâmplat vreodată?
Să urmăresc o femeie?
Întrebarea mea e stupidă, având în vedere felul în care te uiţi...
la gingaşa noastră Simonetta.
Dr. Rossi,
mărturisesc că singurul motiv pentru care te-am convins să rămâi aici cu noi,
a fost apariţia domnişoarei.
Nu mărturisi niciodată! Cel mult, am putea admite ...
că a fost o cauză concomitentă.
- Ba mărturisesc! - Bravo!
Dar şi voi trebuie să mărturisiţi.
Spuneţi adevărul. M-aţi invitat la cină ...
doar pentru a avea pe cineva ca să se joace un proces.
- Nu numai pentru asta... - Ba da, hai să recunoaştem!
Adevărat, dle procuror...
Da. Deoarece voi, italienii, sunteţi inculpaţii ideali!
Lunecaţi ca anghila printre articolele din codul penal!
Şi care ar fi culpa mea, de exemplu?
Asta, tu să ne spui.
Ei bine, atunci, în acest caz ...
Domnule Preşedinte, viaţa mea este o carte deschisă!
Un delict poate fi întotdeauna găsit.
Cine dintre noi nu are cel puţin un schelet în pivniţă?
Doar dacă nu consideraţi infracţiune punerea banilor în siguranţă. E delict?
Pentru noi, nu, nicicum! Elveţia prosperă,
datorită exportatorilor clandestini de capital, ca tine!
- Dr. Rossi! - Da?
Spune-ne un pic despre rădăcinile tale,
despre familia ta.
Ei bine, sunt de origini foarte umile. Tatăl meu a fost zidar.
Era foarte bun, dar
întotdeauna îl alungau de peste tot, oriunde mergea.
O fi fost socialist, comunist, cine ştie!
Şi, desigur, fasciştii îl băteau mereu.
- Ai spus "desigur". - Da.
Să reţinem, aşadar, că ţi se pare natural ca fasciştii să-l bată pe tatăl tău.
Nu!
Dar ei comandau!
- Era interzis de a gândi altfel. - Ah! Atunci, eşti conformist?
Nu!
Sunt pentru ordine, pentru legalitate!
Sper că procurorul nu va găsi şi-aici vreo vină...
Chiar! Ăsta este un punct în favoarea dreaptei-gândiri a clientului.
Continuă, continuă, dr. Rossi!
Ce să continue?
Mama, femeie săracă, ce putea face?
Întotdeauna se lupta cu sărăcia,
mă avea doar pe mine, şi eu, din păcate,
după şcoala primară, a trebuit să mă apuc de lucru.
Tu spui, doctore, că ai făcut doar şcoala primară.
Dar atunci, cum ai obţinut gradul ca să devii doctor?
Nu sunt doctor! Mi se spune doctor.
Este un obicei italian. Mai ales Roman.
La noi, vedeţi, domn..., domnul Rossi, nu sună bine.
În schimb, dr. Rossi...
Se poate să sune mai bine, dar uzurparea din titlu este o infracţiune, dle Rossi.
Oh, da? Apoi, jumătate din Italia ar trebui să meargă la închisoare! Scuze!
Trebuie să recunoaştem că clientul meu,
deşi lipsit de învăţământ superior, a fost capabil să-şi facă o carieră în viaţă.
Oh, da! Da!
Sunt un self-made.
Domnilor, cu câţiva ani în urmă eram un vânzator de piaţă,
un reprezentant, care umblam cu probe de la un sat la altul.
Dormeam prin gări, în frig, fără pardesiu...
Nu vedeam o liră... Ce este o liră?
Imaginaţi-vă ce timpuri... ce foame am îndurat...
Într-o noapte, eu şi un prieten, unul pe nume Augustarello,
am mâncat un castron atât de mare de grindină!
- Grindină? - Grindină, grindină, grindină!
- Chiar... grindină! - Admirabil!
Apreciem sinceritatea ta. Tu ia act, te rog, grefiere?
Despre toate, dle preşedinte, totul!
Ia act!?
Dar astăzi ai o maşină care, deşi nu sunt expert, costă câteva milioane!
- Pentru Dumnezeu, o nebunie, s-o lăsăm. - De ce? Hai să vorbim.
- Ei bine, vă mărturisesc... - Nu se poate! Ai o manie a confesiunii!
Nu, am vrut să spun că...
până acum un an, am condus un 600. Ei bine, nu vă puteţi imagina ..
diferenţa, dacă faci o afacere fiind într-o maşină mare, frumoasă, de prestigiu.
Acum, eşti cineva, nu "Cacini", cum se spune în Roma!
Desigur, sunt costuri! Mai e vila, familia...
Poate că nu ştiţi cât costă astăzi în Italia o familie!
Eşti căsătorit?
Nu! Noi suntem vaduvi...
Cu excepţia procurorului, care este burlac.
- Serios? - Becher!
De aceea se încrede orbeşte în logică.
Pentru că niciodată nu a trăit cu o femeie.
Uite... Am aici, din întâmplare, nişte fotografii.
Dacă doriţi să vedeţi, acestea sunt bijuteriile mele.
Şi ea este proprietara buticului de bijuterii, soţia mea.
- Oh! Frumoasă femeie! - Da, e... deşi nu mai este o fetişcană!
Ăla de pe motocicletă e fiul meu. Să nu vă păcălească părul, este băiat!
În maşina sport este fiica mea,
şi iată gemenele, Perla şi Giada, cele mai mici.
Ei nu au mijloac de locomoţie?
Au un scuter.
Am prins ironia dumneavoastră, domnule procuror!
Da, e-adevărat, nu pot refuza nimic familiei mele,
mai ales că-mi pot permite, de când am reprezentanţa Efestion.
Dr. Rossi, biroul din Milano la telefon.
Oh, în sfârşit! Dar, la această oră nu va mai fi nimeni.
- Ba da, a răspuns secretara dvs. - Scuze!
- Nu pe-acolo. - Unde?
- Pe acolo. - Da!
Unde este, în dulap?
Milano? Un moment.
Alo? Tu eşti, Ravizza! Ce faci încă la birou?
Nu, nu, nu, nu te mustram! Sunt surprins!
Am cerut acum 2 ore comunicarea, nu e apelare directă aici.
Încă sunt în Elveţia!
Întâlnirea la bancă a fost amânată pentru mâine dimineaţă la ora 9. Ce e nou?
Augustarello nu a vrut plicul? Mai bine!
Cine refuză 10.000 de lire înseamnă că nu are nevoie de ele.
Şi nu-ţi face griji. Uite, Ravizza, îmi faci o favoare?
Sună la Grand Hotel în Rimini, spune-i soţiei mele să mă sune la acest număr...
- Dle preşedinte, ce număr e la castel? - 004231.
004231...
- 25555. - 004231 este prefixul...
- 25555. - 25555.
Da, patru de 5, Ravizza... Haide, ce-i aşa de greu?
Oh, uite, Ravizza, mai fă-mi o favoare!
Verifică-mi agenda cu întâlnirile de mâine dimineaţă,
deoarece nu pot fi la birou înainte de prânz.
Oh, da, bietul tata! Sărmanul de el!
Da, azi a fost ziua lui de vizită. Am uitat complet.
Bine, o să-l văd săptămâna viitoare. Să-mi aminteşti!
Dacă-ţi spun, nu mă crezi...
Sunt într-un castel, în frac roşu, cu patru domni judecători pensionari.
Uite, vezi Annamaria, tu nu mă crezi niciodată!
OK. Pa, ne vedem mâine, Annamaria. Pa, pupici!
Vai, dacă n-o aveam pe Ravizza...! Oh, scuze!
O perlă! Capabilă, frumoasă, bună, fidelă!
Ea îmi spune în fiecare seară ce spun şi ce fac angajaţii mei,
şoferii, magazionerii, portarii... Ba chiar şi ce nu fac!
Dacă aţi şti ce cârcotaşi sunt! Numai să pretindă şi să facă grevă ştiu.
Paharele!
Doar nu vom bea alt vin... Am avut deja şase calităţi!
Nu sunt obişnuit să le amestec!
- Nu cumva e un vin italian? - Bravo!
- Este italian? - Da.
- Am destupat-o în onoarea ta. - Mulţumesc, conte!
Brunello di Montalcino, Riserva Biondi Santi.
Brunello? Am auzit despre el, dar n-am băut niciodată.
- E ceva de 5 sau 6000 de lire sticla! - Chiar şi 200.000.
Nu mai spune...!
- Şi ce este? - E din 1936.
Dle avocat, ne faci prea vicioşi!
Nu! Sunt sticle vechi de la bietul tata.
Una dintre ultimele, din păcate!
Toate cele bune din lucrurile vechi dispar!
- Aa! Deci, tu eşti conservator! - Dimpotrivă.
Conservatorul regretă doar numai ce era rău din trecut.
Oh, rinichi "a la Bordelaise"!
Mătuşa i-a făcut special pentru tine, preşedinte!
Dar să revenim la inculpatul nostru.
Unde rămăsesem?
"Nu pot refuza nimic familiei mele, mai ales că-mi pot permite ..
de când am reprezentanţa Efestion."
Hm, grefierul nostru nu are doar stomac, ci şi memorie de fier. Bravo!
Şi cum ai obţinut reprezentanţa?
Cu capacitatea, cu inteligenţa ta, de drept, prin vechime... Cum?
- Ei bine ... - Fii atent!
- Este o întrebare şireată! - Nu, nu am nimic de ascuns!
Păi, sigur, nu a fost uşor...
Dacă Commendatore Ferrati nu s-ar fi dus...
- Şi cine este acest Cmd. Ferrati? - Fostul meu şef.
- Şi de ce a plecat? - De ce?
Pentru că mai devreme sau mai târziu toată lumea se duce.
Oh, înseamnă că e mort?
Da, a murit anul trecut.
Ei bine, minunat! Domnilor, am găsit un mort! Tare!
- Să bem în sănătatea lui! - Ura!
Ai văzut că şi tu ai un schelet frumos în beci?
- Acum, avem o veste bună! - Un toast, domnilor! Noroc!
- În sănătatea mortului! - Noroc!
Fazan! Bine. Am crezut că am terminat!
- Terminat? Acum începem! - Câţi ani avea?
- Cine, vă rog? - Commendatore Ferrati.
- Ah! Ăă..., 52..., 53. - Ah!
Da.
- Foarte tânăr! - Mm ...
Deci, aşa... ai moştenit de la Ferrati, reprezentanţa Efestion!
Da!
Poate că el i-ar fi bucurat pe mulţi, nu şi pe mine. Chiar de l-am moştenit...
De ce atâta ostilitate între decedat şi tine?
- Domnule preşedinte, obiectez! - Obiecţiune acceptată.
Procurorul să formuleze altfel întrebarea.
Nu a fost multă simpatie între voi doi?
Simpatie? Dar nu avea pentru nimeni!
Numai că, prevăzând că, mai devreme sau mai târziu, se va duce,
am fost pe bune cu americanii de mult timp.
Îi ştii pe americani? Eu îi ştiu din '44!
Pe atunci, am făcut ceva piaţă neagră,
ţigări, whisky, femei. Sunt ca nişte copii!
Şi, atunci când a venit la Milano Johnson de la Efestion,
sau dl Mulligan, sau şeful însuşi, domnul Gardner,
am aranjat pentru ei unele seri un pic mai animate.
Da, vreau să spun că am aranjat să găsească un pat cald, cum se spune.
Cu modestie spun, ştiu toate fufele bune din Milano!
Imaginaţi-vă că domnul Mulligan
a vrut să divorţeze de soţia lui pentru una..., Brigitte Dualde, din Cremona.
O curvă de duzină!
Şi de aceea, Ferrati mort, cine primeşte Efestion? Domnul Rossi!
V-aţi prins! Aţi înţeles situaţia?
Niciodată n-am pomenit aşa ceva!
Niciodată, în lunga mea carieră,
n-am avut un client
care să facă,
cu-atâta uşurinţă,
astfel de declaraţii incriminatoare!
Dar .. dar de ce? Ce am spus?
- Am explicat cum am obţinut repre... - Conte, ..
- M-am compromis? - Conte, cornul diavolului e gata.
- Cornul diavolului? Ce-i asta? - Nu ştii?
Nu!
Vino cu mine.
Unde? Scuze, avocatul meu mi-a spus să merg!
- Vino. - Da. Vin, dle avocat.
S-a supărat!
N-ar trebui să-i permiţi lui La Brunetiere să se retragă cu acuzatul!
Am ajuns la acest moment ...
Eu nu cred că contează!
Aa, aceasta este cornul diavolului?
Îţi dai seama că, datorită palavrelor tale,
suntem pe cale de-a pierde spectaculos procesul?
Dar de ce, dle avocat, scuze? Ce am spus atât de teribil?
Totul! La masă, ai evocat un mort a cărui moarte a fost norocul tău!
- Păi, trebuia să mint? - Nu.
Dar nici cu aşa voluptate să te predai vocaţiei tale spre sinucidere!
Ai spus: "prevăzând că mai devreme sau mai târziu, se va duce"...
Avea doar 52 de ani! Cum puteai prezice?
Oh, aşa!
Să sperăm că nu au sesizat.
Nu, nu, nu, n-au observat. Nu-ţi face griji, dle avocat, n-au auzit!
Să sperăm!
Şi, de parcă nu era de-ajuns, ai încercat pe toate căile să apari ... ca proxenet!
Cum adică? Ce este aia proxenet?
- Un codoş de curve! - Ah!
Un peşte!
Uite, dle avocat, exagerezi... S-ar putea chiar să mă ofensezi!
Scuză-mă! Tu să-mi spui proxenet doar pentru că am povestit ..
cum le-am procurat bucurie unor oaspeţi americani?
Las-o naibii! În ce lume trăieşti?
- Şi apoi, scuze, ar trebui să mă aperi! - Este exact ceea ce încerc să fac!
Dar nu vrei să-mi urmezi sfaturile. Vorbeşti, vorbeşti ce-ţi vine la gură!
- De acum, nu mai vorbi prostii! - Nu.
De fapt, nu vorbi deloc. Refuză să răspunzi!
Dle avocat!
Promit că, din acest moment, nu vor primi un cuvânt de la mine!
Hei, ăştia sunt serioşi! M-au pus pe jăratec...
- Ţie ţi-au făcut proces? - Nu.
Nu?
Copila mea, nu te înţeleg. Ce spune?
Mătuşa spune să nu-ţi faci griji. Eşti pe mâini bune.
Da?
Contele a reuşit să obţină achitarea unuia care-şi ucisese tatăl.
- Corect, taman asta mă îngrijorează! - Vino, Rossi!
Avocaţii mari sunt foarte buni când vine vorba de-a achita criminali!
Apoi, în schimb, fac să fie condamnaţi nevinovaţii.
Dar eşti cu adevărat nevinovat?
De ce? Nu se vede?
Nu.
- Chateau Haut-Brion '52. - Un gust bun, recoltă bună!
Vin robust şi plin de viaţă, aromă clasică, miros compozit.
O aromă divină, da! Legenda spune că St. Vincent,
după degustarea vinului mănăstirii, a rămas atât de cucerit ..
că a uitat chiar să se întoarcă în cer.
Pedeapsa divină l-a ajuns şi fu transformat într-o statuie de piatră,
care poate fi încă văzută în curtea castelului de Brion.
Domnule Rossi,
îmi imaginez că avocatul a sugerat o nouă tactică de apărare.
Nu! Refuz să răspund!
Mai bine mai târziu decât niciodată!
Uite-le! Potârnichile! Chiar mă gândeam...
Sunt bine pătrunse, ăă?
- Ascultă, domnule Rossi ... - Spune!
Povesteşte-ne puţin cum l-ai ucis pe Commendatore Ferrati...
- Cine este astă seară la castel? - Un italian, cred...
Cum l-ai ucis pe Commendatore Ferrati...
- Cum l-ai ucis ... - Cum l-ai ucis ...
Eu?!
Eu? Eu l-am ucis pe Commendatore Ferrati?!?
- Ai spus exact ... ce? - Ce?
"Poate ar fi dat firma oricui, mai puţin mie".
"Numai că, prevăzând că, mai devreme sau mai târziu, se va duce,"
"am fost pe bune cu americanii de mult timp."
Eei, cum ai putea prezice moartea unui om cu vârsta de 50 de ani?
Eh, cum? Commendatore Ferrati suferea de inimă.
Avusese deja un infarct. Viaţa sa atârna de-un fir!
Desigur, tăinuia boala.
Şi faţă de tine?
Faţă de mine? Faţă de toţi!
Păi atunci, cum ai aflat? De la cine?
Ei bine,
am aflat de la soţia lui.
Tu trebuie să fi avut relaţii foarte intime cu doamna Ferrati,
pentru ca să-ţi încredinţeze un secret atât de bine păzit!
Ei bine, de fapt ... trebuie să spun că ...
- Spune! - ceva a fost între mine şi dna Franca.
Am ajuns de unde-am pornit! Dar, te rog, controlează-te!
Oh, nu, pentru că ...
Commendatore Ferrati,
cu scuza că avusese un infarct, îşi neglija soţia.
Eeei, ce...?
Deci, ţi-a revenit ţie, tânărul cu o inimă de bronz,
s-o consolezi pe femeia neglijată!
Dar veni şi ziua când Cmmndt Ferrati află că soţia lui îl trăda
cu angajatul său robust.
Dar punctul de clarificat este cum Commendatore Ferrati
a descoperit intriga ta cu frumoasa infidelă!
El a descoperit ...
Inculpatul a spus: "Între mine şi doamna a fost ceva."
- Cuvântul "intrigă" este inacceptabil! - Oh, da.
Şterge cuvântul "intrigă" din procesul verbal.
- Voila! - Bine!
El a spus: "şterge"! Nu ştergi?
Nu mai există cuvântul "intrigă".
"Poveste de dragoste", îţi convine?
Da, merge...
Deci, cum şi-a dat seama soţul? De la cine a aflat?
A... a fost o treabă urâtă... Prefer să n-o povestesc, de nu te superi!
Atunci, nu povesti.
Nu, nu, nu, nu povestesc! Stai liniştit, nu spun nimic.
- Cum doreşti... - Nu!
Păcat totuşi...
Poţi să-i dai voie, astfel ne vom imagina ceva chiar mai rău
decât ceea ce probabil a fost în realitate.
Eh, poate ar fi mai bine să povestesc... Nu aş...
Nu vreau să vă faceţi gânduri urâte despre mine.
Deci ...
Am comis o eroare gravă.
- O eroare serioasă? - Da!
Spune, spune!
- Ei bine ... - Domnule Preşedinte,
- cerem termenii de apărare! - Alta acum, nu se poate! Ce sunt ăia?
În practica curentă, apărarea poate solicita amânarea dezbaterii ..
- pentru a studia documentele. - Deci, nu vom termina nici mâine!
Inculpatul era pe cale să mărturisească!
Acuzarea n-are nici un conţinut în fapt. Şi tu ştii asta!
Avem elemente de fapt deja acceptate, dle super-avocat!
Şi care ar fi cauza delictuală?
Dinamica penală este limpede!
Pârâtul a acţionat ca ucigaş din setea de succes.
Succesul nu este neapărat condamnabil.
Dar, aproape întotdeauna este urmărit detrimentul altora şi modul fraudulos.
Cu răutate!
Domnilor, noi suntem aici exact pentru a evalua intensitatea fraudei.
DOLUS malus! [fraudă rea]
Nu, DOLUS levis! [fraudă clară]
DOLUS incertus! [fraudă nevădită]
Frustra probatur quod probatum relevat ne! DOLUS malus! [zadarnic dovedim ce ne este deja cunoscut - fraudă rea]
- Cum merge? - Cum merge?
- Păi, suntem la dezbateri! - Ah!
Rezoluţia penală a lui Rossi este înrădăcinată în paleo-psichismul lui.
Inculpatul, prin mărturisirea lui, încă din copilărie
simte un fel de resentiment faţă de tatăl său, zidar şomer.
Şi uite-aşa, am ajuns la psihologia profundurilor...
Domnule Preşedinte, ..
suntem terminaţi!
Dar dacă resentimentele provoacă în fiinţa lui ..
un sentiment inconştient de vinovăţie
care-l va împinge pe subiect până la a comite o crimă
transferând figura tatălui,
şomer, asupra bogatului Commendatore Ferrati,
- în scopul de a fi pedepsit! - Sfârşitul actului al doilea!
Vom participa la al treilea,
cuplarea cu mama!
Întotdeauna jos pălăria la Freud şi Adler. Nu uita, dle avocat!
Domnule Preşedinte, Dau jos pălăria, mă înclin, mă prosternez!
Destul cu clovneriile!
Instanţa e obosită de bufoneriile tale delirante, dle avocat!
Instanţa e obosită de apophthegmele tale! [miracole simulate - (gr)]
Inefabile Procuror-general!
Este vorba de probe dovedite. Chiar de scapă unui ochi miop!
Sunt dovezi curvăsărite
de manipulările tale murdare. Să-ţi fie ruşine!
Eşti un colecţionar fanatic de lovituri sub centură!
Şi tu eşti o minte obsedată
a acuzaţiei infirme!
Eşti un exaltat alcoolic!
Vinul a modificat sfera ta intelectuală!
Şi tu eşti puternic perturbat de orgiile ventriculare!
Dialectic asexuat!
Gulliverul gogomăniilor!
Pitic de gândire!
Lăudăros!
Cămătar!
Ordine, ordine! Domnilor! Ce naiba?
Eminente Procuror-general!
Valoros avocat!
Vă chem la respectul faţă de tribunal!
Şi la respectul faţă de voi înşivă!
- Scuză-i, dle Rossi, pasiunea profesională. - Nu-i cazul...
Au fost certuri ca asta în sălile de judecată treizeci de ani!
Înainte de reluarea dezbaterii, cer instanţei permisiunea
să mă consult pe scurt cu clientul meu.
Dar ai făcut-o deja acum câteva minute! Nu se acordă.
Sesiunea este redeschisă!
Scuză-mă, domnule preşedinte, dar mă văd silit să insist.
Elemente noi au apărut în timpul schimbului de opinii civile
avut cu acuzatorul public.
Bine. Vă acord o întrevedere scurtă. Puteţi proceda.
- Vino. Vino cu mine. - Da, da. Vin acuma.
Scuze, ăă!
Mai vine încă! Ce este? Frumos!
Conte, acum e brânză şi pere, vom continua tot aşa?
Vino, vino! Dle Rossi, e momentul să vorbim serios.
O gură de aer proaspăt. Aveam într-adevăr nevoie!
Ascultă, dle avocat,
dar voi mâncaţi şi beţi în fiecare seară ca acum?
Procurorul a descoperit bateriile.
L-ai auzit. El a scăpat cuvintele: "În scopuri criminale".
Ceea ce înseamnă, crimă premeditată.
- Exact! - Desigur, procurorul e plin de umor!
Ajunşi la acest punct, trebuie să schimbăm tactica!
Să schimbăm tactica dar nu şi vinurile,
pentru că eu nu mai pot, dle avocat, nu sunt obişnuit cu băutura!
Speranţa nu este pierdută.
- Erai gata să mărturiseşti o vină gravă. - Eei?!?
- Dar, din fericire, te-am întrerupt. - Mă întrerupi mereu!
Trebuie să-mi spui mie! - Ce?
Doar mie.
Dar ce? - Hai mai încolo, ei ne pot auzi!
- Ah, chiar aşa acum! - Spune-mi,
cum l-ai omorât pe Commendatore Ferrati.
Cum?
Fii sincer, dle avocat,
păstrăvul, sigur a fost proaspăt?
- Sigur. L-am pescuit eu însumi. - Ah, bine, bine!
- Nu te abate! - Nu, nu, nu!
Încearcă să te concentrezi!
- Este un joc frumos! - Haide, răspunde la întrebarea mea!
Cum l-ai ucis
pe Ferrati?
O altercaţie... El suferea de inimă,
cu siguranţă nu ai prevăzut efectul letal.
Am putea susţine omucidere involuntară, sau ...
- Dar, ce faci? - La Milano, vreau să refac acest joc!
Cu avocatul De Pascale şi judecătorul Cerioni.
Ravizza ca grefier. Şi eu fac pe preşedintele.
Îi trimit pe toţi la închisoare! Pe toţi îi bag la răcoare!
Prieteni, colegi ... să nu mai fie găozari!
Ai spus că nu obişnuieşti să bei.
- De ce ai baut atat de mult? - Conte,
eu, obiceiurile proaste, le iau imediat!
Totuşi, profit de ocazie să-ţi spun că am mare încredere în tine, dle avocat.
Rossi, haide, dă mărturisirea! Cum l-ai ucis pe Commendatore Ferrati?
Frumos!
Dacă aş fi avut un tată ca tine!
- Un tată conte, cu cioc şi frac roşu! - Cum l-ai omorât?
Dle avocat,
repet că, de moartea acelui îmbuibat, eu nu ştiu nimic!
Rossi! Mie trebuie să-mi mărturiseşti. Cum l-ai omorât?
Dle avocat, dar nu înţelegi că nu am omorât pe nimeni!?
- Ce să mărturisesc? Ce? - Păi, de fapt ...
- Ei na, că pricepuşi! - Cu-atât mai rău pentru tine!
- Vino! - Nu, nu, nu. Du-te tu întâi!
Cer scuze instanţei, dar vreau să mă concentrez un moment.
Spune că l-a pescuit el însuşi, dar nu a spus şi când!
Domnule Rossi?
Dl Alfredo Rossi? Dar unde ... oh!
Ce faci?
Cum ce fac? Mă ... nu vezi ce fac?
Aa! Vino, eşti aşteptat.
Dacă mai aveţi de mâncat, mâncaţi. Eu nu mai pot.
Nu, cina s-a terminat. Vino, eşti aşteptat în bibliotecă!
Da...
Vin acum.
- Grăbeşte-te! - Sigur!
- Haide! - Ăştia chiar se grăbesc!
Domnilor, Curtea!
Maică-măiculiţă! Minunat! Chiar şi togă şi-au pus!
Acum, da, este un tribunal real!
- Audierea s-a redeschis! - Ridică-te!
Ce este? Ah, instanţa!
Mulţumesc. O cafea cu cremă. Alice-coffee!
- Nu-mi face rău? - Stai jos.
Stau.
Înainte de a începe rechizitoriul,
domnii magistraţi şi avocaţi mai au întrebări de pus pârâtului?
Inculpatul, înainte de întrerupere, tocmai mărturisea o infracţiune gravă.
Desigur, după ce a vorbit cu avocatul, el va evita cu grijă s-o facă.
Nu, nu, nu... Ba chiar,
avocatul meu mi-a tot spus să mărturisesc. Adevărat?
Mie trebuia să-mi mărturiseşti! Nu instanţei, nenorocitule!
Păi, e la fel!
- Dle avocat, controlează-te! - Nu e uşor!
Inculpatul să păstreze un comportament adecvat!
Să se abţină de-a râde.
Scuză-mă, domnule preşedinte, nu am vrut. Am râs, deoarece ... pentru că ...
- Ridică-te. - E vina mea? Oh, mă ridic...
Oh, scuze. I-am spus: "Am comis o greşeală gravă", dar,
în lumea afacerilor, este o chestiune de normalitate.
Când Commendatore Ferrati a murit, şi eu am ajuns preşedinte,
a trebuit să fac, cum se spune, un pic de curăţenie la Efestion, nu-i aşa?
În primul rând, l-am dat afară pe lingăul lui Commendatore, unul... Lenzini Otello,
o iscoadă ce raporta totul bătrânului.
Şi apoi am scăpat de doamna Ferrati.
Ea fusese în consiliul de administraţie, dar am pus-o în minoritate, şi a plecat.
Desigur, era o femeie "vânoasă", dar ...
dar, după ce a fost între noi, nu mai puteam s-o păstrez.
N-a fost frumos. Mai ales în ce priveşte memoria sărmanului Commendatore.
Uite... am mărturisit!
Asta este vina mea. Dacă e gravă sau nu, judecaţi voi!
- Mulţumesc, Rossi! - Pentru ce?
Nu mai am alte întrebări de adresat inculpatului.
Apărarea?
Nici una! Mai puţine întrebări adresate clientului meu, e mai bine pentru el!
Dau cuvântul acuzării publice pentru rechizitoriu.
Onorată instanţă, să-mi permiteţi a începe acest rechizitoriu, cu un toast!
Când l-am întrebat pe inculpat de ce a parcurs un drum
care duce doar la acest castel vechi, a răspuns: "Urmăream o femeie"!
Ei bine, domnilor, toastez pentru acest străin frumos,
care ne-a permis să descoperim un delict,
premeditat cu mult rafinament,
că nu e de mirare să fi fugit de justiţia din ţara sa!
Şi cum am ajuns la concluzia că Rossi este un criminal?
Primul presentiment mi-a fost inspirat
de circumstanţa particulară că un simplu vânzător ambulant,
în mai puţin de un an, sare de la o maşină veche la volanul
unui Maserati scandalos!
Motive reale şi serioase de crezut au luat formă atunci când am aflat
de ce boală fostul său superior a murit. Atac de cord!
Dar numai atunci când campionul nostru la săritura în înălţime,
genialul nostru Alfredo Rossi,
ne-a dezvăluit că doamna Ferrati i-a spus
că soţul ei suferea de inimă,
numai atunci a apărut baza criminală în toată strălucirea ei uluitoare!
Dar să ne uităm înapoi peste etapele diabolicei strategii a lui Alfredo R.
Prima etapă. Să-şi asigure prietenia şi recunoştinţa şefimii de la Efestion.
În ce fel?
Recruta prostituate pe care le prezenta americanilor
ca fete de familie sensibile la farmecul american!
Poate le-a furnizat chiar şi minore, ori poate..., travestiţi!
- Ce travestiţi?! - Da, chiar travestiţi!
Poponari, niciodată!
A doua etapă. Seducerea soţiei şefului său.
Nu este dificil. Al nostru...
scump Alfredo se pricepe la femei, încă de pe când era pieţar...
A fost întotdeauna un cuceritor elegant! De ce să fie modest?
Ba da, sigur. Şi într-o zi, doamna Ferrati este singură acasă.
Frumosul Alfredo apare în faţa ei cu pasul agil al seducătorului!
Femeia este tânără, încă frumoasă. Trupul ei,
gol, sub sigla firmei Efestion,
vibrează cu dorinţe ne mai îndeplinite de către soţul ei invalid.
Cu artă subtilă şi isteţime,
nu întâmplător suntem în ţara lui Cagliostro şi Casanova,
Alfredo reuşeşte să cucerească încrederea femeiei şi,
cu încrederea, iubirea!
Doamna Ferrati îi cedează lui Alfredo, se abandonează în braţele lui puternice,
singura moştenire lăsată de tatăl său zidar.
A treia şi ultima etapă.
În care geniul criminal al lui Alfredo atinge înălţimile sublimului.
Alege între colegii de la Efestion pe cel pe care-l urăşte cel mai mult,
pe Otello Lenzini, spionul, confidentul lui Commendatore,
şi Alfredo i se mai şi laudă cu aventura lui cu soţia şefului...
Cum era de aşteptat, Lenzini, Iuda, se grăbeşte să-l trădeze, în aceeaşi zi.
Commendatore ajunge să afle că, în patul lui,
unul dintre angajaţii săi, face conversaţie cu soţia sa.
Ferrati fuge acasă, descoperă doi iubiţi!
Alfredo aşteaptă precipitat.
Şi, inima sărmanului Commendatore nu trece proba.
Intră-n colaps, inima-i cedează!
O lună mai târziu, domnul Rossi stă în fotoliul de preşedinte al Efestionului.
Iubitul neiubitor şi puţin Jago e scos pe uşă pentru totdeauna.
Închipuiţi-vă!
Onorată instanţă!
Ne aflăm în faţa unei crime ..
premeditată şi realizată cu astfel de rigoare psihologică,
încât merită admiraţie,
respect,
uimire!
Mulţumesc. Prea bun eşti, mulţumesc!
Onorată instanţă, pentru Alfredo Rossi,
un om care a urmărit şi a realizat toate obiectivele pe care ambiţia i le-a dictat,
un om care poate fi considerat pe bună dreptate
unul dintre cei mai mari criminali ai secolului,
pentru Alfredo Rossi,
cer...
pedeapsa maximă!
Bravo! Fantastic! Fabulos!
Dle procuror, mi-ai făcut un portret admirabil!
Ştii, am putut "vedea" cuvintele tale! Am văzut toate imaginile ce-ai descris!
Permite-mi să-ţi strâng mâna, dle procuror! Bravo!
Ordine! Ordine! Pârât, mergi imediat înapoi la locul tău!
- Un domn! Fără discuţie, preşedinte! - Stai jos!
- Rahat greu pentru tine acum! - Aşteaptă şi-ai să vezi!
Nu ştiu, dar...
el este cu adevarat mare! Bravo! Bravo! Scuză-mă, preşedinte!
Apărarea are cuvântul!
Este prima dată, de când am îmbrăcat toga că mi s-a întâmplat ...
Alta acum! O pană de curent?
Ah, hei! Frumos! Ce-i asta, o procesiune religioasă?
E tortul justiţiei!
Un desert! Chiar părea că lipseşte desertul!
N-am mai pomenit justiţia în mâini mai bune!
Nu se poate spune că justiţia noastră nu este iluminată!
Apărarea are cuvântul!
Este prima dată, domnilor,
de când am îmbrăcat toga,
că se întâmplă să văd un inculpat
aplaudând rechizitoriul unui procuror
care a cerut pentru el
pedeapsa maximă.
Şi de ce a făcut-o?
Din ironie? Nu.
Din linguşire? Nu.
Pentru a căpăta bunăvoinţa instanţei? Nu.
Atunci, de ce a făcut-o?
De ce? Pentru că e mare, e grozav!
Pârâtul a aplaudat.
El şi-a strigat ... admiraţia,
deoarece procurorul
l-a pictat în culori strălucitoare, fără îndoială,
în contextul unei fresce în care Rossi s-a remarcat
ca un erou!
- Mulţumesc din nou. - Dar ce erou!
Alfredo al nostru e orice, dar nu erou.
Rossi, domnilor, nu are statură de protagonist.
Este doar un surogat.
Un mediocru şi jalnic personaj, la marginea poveştii
prea mare pentru el!
Din cuvintele expertului acuzării,
a ieşit la iveală o crimă,
ca iepurele din pălăria magicianului.
Pârâtul a spus "A fost ceva între mine şi doamna Ferrati ".
Dar ce credeţi că a fost?
În această sală am auzit numele lui Casanova, Cagliostro.
S-a pomenit de "Pasul agil al seducătorului".
Acestea sunt cuvintele marelui procuror.
Nu! Omul nostru o fi încercat, da, câteva avansuri stângace cu doamna,
dar să ne amintim cine e omul.
Un pieţar! Obişnuit cu aventuri mizere
cu slujnicele pensiunilor de provincie.
Dna Ferrati l-a tratat ca pe un lacheu, ba chiar s-a simţit jignită şi amuzată!
Într-adevăr Rossi, de-ndată ce devine preşedinte la Efestion, o dă afară pe doamna Ferrati.
Şi odată cu ea, pe secretarul şefului, pizmuitul Otello Lenzini. Şi de ce?
Din răzbunare.
Pentru că el a descoperit că doamna Ferrati şi Lenzini
erau amanţi!
Ferrati află că soţia lui este infidelă, şi cade răpus!
Suntem de acord cu acuzatorul.
Numai că Alfredo a fost cel care să dezvăluie intriga,
în speranţa de-a obţine postul lui Otello Lenzini,
dacă nu în patul doamnei Ferrati,
măcar în inima şefului său.
Doar că acea inimă, vai, atârna de un fir de aţă!
Şi acest Alfredo, incapabil de mari virtuţi,
dar nici capabil de mari lovituri, nu prevăzuse aşa ceva! Asta e!
Niciun plan criminal!
Nici o crimă. Nu există criminal!
Alfredo Rossi, domnilor, este un om mic!
Lipsit de învăţătură şi de artă, dotat cu un patrimoniu moral insuficient,
mic burghez,
pueril, mândru de jucării scumpe, femei, maşini,
vila pe care ajunge, în cele din urmă, s-o posede,
Alfredo Rossi, domnilor, nu e altceva decât un mărunt plimbăreţ
pe plajele vieţii!
Dar vrem oare să-l condamnăm pentru aceasta?
Pentru clientul meu, care a apreciat mult lauda dezonorantă
dăruită de acuzator, şi cine ştie ..
pentru remuşcări tainice... e atât de dornic să plătească vreo vină,
aş aminti doar o frază de-a lui Demostene...
Unei curtezane, care ceruse 1000 de drahme pentru a-i acorda favorurile ei,
el i-a răspuns:
"Nu plătesc atât de scump...
o remuşcare"!
Asta e!
Onorată instanţă,
cer ca lui Alfredo Rossi să-i fie acordată
achitarea completă!
- Dle preşedinte, apărarea a încheiat! - Apărarea ...?
A terminat!
Ah, da, desigur... A terminat. Bine...
Pârâtul are ceva de adăugat în apărarea lui,
înainte ca instanţa să se retragă pentru deliberare?
Desigur, am ceva de adăugat, domnule Preşedinte!
Sigur că am de adăugat! Ca să vezi! După tot ce s-a spus despre mine!
Mulţumesc.
În primul rând, trebuie să spun că discursul apărării m-a dezamăgit,
profund!
Şi dacă aş fi ştiut, mi-aş fi ales alt avocat!
Scuze, Conte, dar procurorul părea să fii tu! M-ai făcut albie de porci!
M-ai degradat, umilit, subestimat, m-ai acoperit cu insulte!
Bine, eu poate sunt fără carte şi psihologie, dar tu, îmi pare rău...
Despre mine, n-ai înţeles nimic!
În schimb...
În schimb, trebuie să spun că procurorul
a săpat, a pătruns chiar esenţa personalităţii mele. El m-a citit!
Pentru prima dată, domnilor, în viaţa mea, eu...
m-am simţit...
înţeles şi apreciat!
Rechizitoriul tău, procurorule dragă,
pentru mine, a fost o revelaţie!
Exceptând faptul că unele detalii le-ai inventat, ai spus adevărul!
Cum ar fi cel cu travestiţii! Dar a fost miraculos pentru restul!
Faptele, domnilor, au avut loc, da,
exact, aşa cum a spus el.
Nu? Bună, dragă!
Şi în seara asta, aici, printre voi, în timp ce el mă acuza,
am avut o fulgerare...
Onorată instanţă, am realizat în seara asta că am comis o crimă.
O crimă premeditată, cu rece conştientizare.
Din ambiţie, din sete de succes!
Da, e adevărat, conte La Brunetiere, sunt cam ignorant,
din păcate, nu am frecventat toate universităţile tale,
dar, spre deosebire de prietenul tău, care e numele lui? Themistocles?
- Demostene. - Păi, aşa am spus, Demostoles. Da,...
Tipul care a negociat dur preţul, care nu dorea să plătească curve!
Eu în schimb, vreau să plătesc!
Pentru că, în timp ce mă interogaţi, în timp ce-mi investigaţi viaţa,
în timp ce-mi descopereaţi treptat crima, şi eu o descopeream odată cu voi,
ei bine, m-am simţit renăscând!
Domnilor, onorată instanţă, aveţi aici, în faţa voastră un om nou!
Un om ..
care a greşit.
Un om care a ucis, domnilor!
Dar care acum, în cele din urmă, vrea să ispăşească.
Şi voi accepta cu seninătate...
indiferent ce sentinţă va da tribunalul. Vreau să fiu penitent.
Chiar de-o fi dură!
Onorată instanţă!
Condamnaţi-mă!
- Condamnaţi-mă! - Alfredo!
Eei, Alfredo, nu face asta!
- Domnule Rossi! - Dle Alfredo!
- A fost un joc! - Dar lucrurile într-adevăr au fost ...?
Domnul Rossi! - Dar nu mi-am putut imagina ...!
Am spus bine? Cum m-am descurcat, am făcut bine? A venit spontan!
Este prima dată când fac teatru! Dankeschön, domnişoară!
- Bravo! - Bitteschön!
Văzurăţi? Fără experienţă juridică, fără studii, v-am pus pe toţi în oală!
Am înţeles că nu este dificil, doar să te-arunci...!
- Bravo! - Dacă doriţi, o refac!
- Nu! - Nu?
Las-o baltă!
- Cum doriţi! - Destul!
- Mare actor! - Cu un pic de imaginaţie!
- Ai un instinct natural pentru scenă! - Mulţumesc, te-am imitat în cuvinte, gesturi!
- Ordine! - Ce feţe aveaţi!
- Ordine! - Da, dle preşedinte! Da!
Instanţa se retrage în camera de consiliu pentru deliberare!
- Veţi vedea, acum! - Preşedintele nu glumeşte niciodată!
Care-i treaba? Ce au de gând?
- Camera de consiliu, e acolo! - Pentru mine, e un joc fantastic!
Şi eu vă mulţumesc foarte mult pentru această seară minunată!
Găseşte-mi "animus necandi". [spirit ucigaş] Cred că e articolul...
575.
Da!
Apoi, adu-mi tratatul meu despre ...
"Herostratus ..
şi crimele generate de ambiţie".
Sper într-o condamnare la moarte.
Trebuie să îndeplinească ultima dorinţa a condamnatului, nu?
Şi care va fi ultima dorinţă?
De ce? N-ai ghicit?
Dr. Rossi?
- Soţia ta..., de la Rimini. - Da!
Alo! Cine e?
Silvanuccia! Sufleţele!
Nu, nu e club de noapte! Este orchestra restaurantului.
Nu m-am întors, pentru că întâlnirea a fost amânată până mâine la ora 9.
Dar ce spui? Să uit? Eu?
Aniversarea noastră? Dar, iertare, ce i-am spus lui Ravizza...
"Sun-o pe soţia mea în Rimini şi spune-i să mă caute la acest număr!"
Desigur, draga mea! Ca să ne facem urări, nu?
Cele mai bune urări mie! Cele mai bune urări ţie! #
La mulţi ani, Silvana, multă iubire şi fericire! #
Ai auzit, draga mea, tu care nu mă crezi niciodată?
A închis!
Unde rămăsesem?
De ce nu i-ai spus soţiei că eşti aici, la castel?
Eu, cu 4 bătrâni? Nu m-ar fi crezut. N-o cunoşti!
Asta înseamnă că te ştie ea pe tine!
Dar tu nu vrei să mă cunoşti? Ne vedem mai târziu?
Cine ştie? Dacă te condamnă la moarte!
Apoi, aş putea veni eu la tine!
Nu! Eu voi veni în celula condamnatului.
Domnilor, Curtea !
La naiba!
- Du-te la locul tău! - Ăăă?
- Treci la loc! - Da.
Am reflectat mult timp în singuratatea camerei de consiliu,
şi am ajuns la concluzia că, în acea lume ..
pe care Alfredo Rossi o parcurge cu maşina lui focoasă,
justiţia omenească,
fiind mereu de capacitate cilindrică mică, nu l-ar fi ajuns vreodată.
Dar soarta l-a adus în acest castel vechi, unde s-a întâlnit cu justiţia.
Adevărata justiţie!
Chiar de e pensionară.
Dă-mi!
În numele poporului...
În numele tuturor popoarelor...
Curtea de la castelul La Brunetiere
îl recunoaşte pe Alfredo Rossi
vinovat,
şi-l condamnă
la pedeapsa cu moartea!
Instanţa îl încredinţează călăului,
să procedeze la curmarea vieţii lui,
separându-i capul de trup!
Felicitări! Ura! Ura!
- Mulţumesc! - Felicitări!
Mulţumesc! Mulţumesc!
- Dragă Alfredo! - Dle avocat!
Am pierdut, nu-i aşa?
- Sentinţa te-a speriat puţin? - Nu, a fost un moment, furtuna!
Sunteţi măreţ, dle preşedinte! Acuzatorul meu!
Bravo, dle procuror!
Un toast în sănătatea condamnatului la moarte!
Încoronarea seratei minunate!
Mulţumesc, mulţumesc!
- După tine! - Pentru avocatul meu!
- Pentru procuror! - Prosit!
- Noroc! Pentru jocul nostru frumos! - A reuşit în primul rând datorită ţie!
Spaghete!
Hei! Spaghete!
Sănătate grefiere,
pune-le pe înregistrare!
Nu, nu sunt pentru tine! Tu eşti condamnat!
De fapt, ca ultimă dorinţă, m-am gândit la altceva, nu-i aşa Simonetta?
Nu uita!
M-au condamnat la moarte. Bine, zic eu,
dar contele a făcut o mutră de rahat!
Ca proprietar, jos pălăria! Bună seara!
Dar, ca avocat! ... Una e să fii conte, alta să fii avocat!
Uite-o pe Simonetta care-mi pregăteşte patul!
Frumoaso! Ce faci, pleci? Eu te aştept cu încredere!
O promisiune este o datorie! Aminteşte-ţi, te rog!
Dar ce faci? Mă dezbraci, Pilet? Lasă, că pot şi singur!
Nici nu putem pălăvrăgi, pentru că eşti mut!
Chiar şi tichie mi-ai pus? Mulţumesc, Pilet. Pa.
Eşti foarte amabil. Eşti un călău cumsecade!
Napoleon, dragă, ce seară de ospăţ!
Când te gândeşti că eram pe dietă. Roşii şi mozzarella, 600 de calorii.
În seara asta, 600 de milioane!
Şi cum mă urc în pat, acum?
Hai!
Prea scurt elanul. Mai bine mă caţăr!
Iată-mă! Ajung!
O, Doamne, unde mă duc?
Iar astea? Ale cui sunt? Sunt ale mele?
Hei, Napoleon!
Dar ce pat e ăsta? Poate fi bun pentru pielea ta, dar e un mare rahat!
Şi sunt singur! Gândeşte-te cum o fi când vom fi doi!
Eu şi Simonetta.
Sunt gata!
Vino, Simonetta!
Nepoată de călău!
Vino să îndeplineşti ultima dorinţă
a unui condamnat la moarte!
Vino, vino!
Vino, Simonetta ...
să mă rupi.
Ce cap!
Cine e?
Cine eşti tu? Simonetta?
Domnişoara! Ce faci aici? Poate m-ai urmărit?
Da?
Vino cu mine.
Unde?
Aşează-te aici!
Nu, Alfredo!
- Vino cu mine! - Îndată!
Dar cine ţi-a spus numele meu?
Unde mă duci? Spre lumină?
Şi tu eşti oaspete al castelului?
- Oh, motocicleta! - Urcă!
Vom merge cu motocicleta? În interiorul casei?
Unde? Unde mă duci?
Mai uşor, hei!
Am ajuns?
Oh, dragele mele! Şi voi sunteţi aici?
Ea spune multe, dar eu n-o înţeleg!
Dragii mei prieteni, mă aşteptaţi?
Ce este asta, o petrecere de noapte?
Şi asta ce este? Un butuc! Oh, Doamne!
Eşafodul! Ce înseamnă asta?
Ce vreţi să-mi faceţi, hei! Dar... Ce joc mai e şi ăsta? Şi noaptea?
Grefier! Preşedinte, avocat, procuror!
Tu mi-ai spus că este un joc! Toate jocurile bune au un sfârşit!
Nu, domnule Rossi, nu e un joc!
Nu?
Nu a fost un joc!
Dl Călău! ... Mulţumesc mult pentru petrecere ...
Nu! Opreşte-te! Ce faci?
Nu! De ce-mi rupi gulerul?
Nu! Oh, Doamne! Ce faci?
Nu! Aşteptaţi! Nu se poate! Nu pot muri aşa!
Eu sunt catolic! Vreau un preot! Vreau un preot! Vreau un preot!
Vreau un preot! Vreau un preot!
Vreau un preot!
Vreau ... un preot! Vreau ... Hei! Ce-i asta?
Oh, nu, haide! Dar ... hei!
Dar am dormit pe podea? Ce este? Cine e?
Bună dimineaţa, domnule Rossi!
Simonetta!
- Cât e ceasul, dragă? - Şapte!
- Dimineaţa? - Da.
Şi tu mi-ai adus o ceaşcă de cafea?
Acesta este micul dejun al împăratului!
Da? Napoleon, te trezeai tot dimineaţa, nu-i aşa?
Scuză-mă, Simonetta, dar ... de ce n-ai venit aseară?
Am venit, dar nu ai fost aici!
Cum aşa..., scuze! Am fost aici!
Te-am aşteptat! Poate că am aţipit, am căzut din pat!
Nu! M-am uitat, dar nu erai aici!
Corect! Şi unde am plecat? Într-o cămaşă de noapte...
Oh, Doamne!
Gulerul!
Oo!
Ah!
Du-te dracului!
Simonetta, dragă! Am aşteptat toată noaptea, ştii? Stai, unde te duci?
Ţi-ai călcat cuvântul! Ce de vise mi-am făcut, aşteptându-te!
- Dr. Rossi! - Stai!
Ascultă, trebuie să-ţi spun ceva, scuze!
N-ai fost de acord că vii la mine!? De ce n-ai venit?
- Dr. Rossi! Dr. Rossi! - Stai acum!
- Ai o programare la ora 9! - Ştiu. Un minuţel...!
- Este o întâlnire importantă! - Bine, importantă, dar ...
La naiba, ce memorie au toţi aici!
Bună dimineaţa! Bună dimineaţa, tuturor!
- Bună dimineaţa! - Ai dormit bine?
Salutare! Bună dimineaţa, grefiere, ce mai faci?
- Te-ai odihnit bine, Dr. Rossi? - Eei, foarte bine, n-aş spune!
Dar noaptea trecută, am înţeles de ce Napoleon dormea atât de puţin!
Bietul de el! Cu acel pat..., era de preferat să facă unele lupte în loc de dormit!
- Ţi s-a adus micul dejun? - Da, am băut o cafea, mulţumesc!
Completă cafeaua?
Ce? Nu a fost completă, a fost o cină de Paşti!
Am ciugulit! Un pic de ici, un pic de colo! Măi să fie, cât se mănâncă în Elveţia!
Cafea completă...
Desigur, a fost un pic târziu pentru ei aseară, nu-i aşa?
Ce faci, grefier, iei mereu note, faci procese verbale?
Ce e asta?
Ah, broşura castelului! Frumoasă! O iau ca suvenir.
Aa, şi pe-asta, mulţumesc. Ce este?
Este contul!
Ah, poza Contelui! O litografie. - Nu, contul.
Contul...
- Cum adică, ce cont, scuze? - Sper că vei găsi preţurile noastre rezonabile!
Preţuri? Scuze, grefiere, fă-mă să înţeleg. Dar...
- Ăsta este un cont! - Păi, asta am spus şi eu!
- Ăsta e han? - Da, evident!
Da?
Eh!
Scuză-mă, dar ...
M-am gândit... Crezusem...
Am crezut că sunt oaspetele contelui!
- Comentarii în sensul ... - Văd 5 locuri, adică ei erau invitaţii mei?!
"Emoţii puternice la castelul La Brunetiere" Cred şi eu!
Mai mult decât emoţii! 52000 ... 50 ... ce, ce?
524.000 lire! Ţine-aici, grefiere! Ţi-o fac cadou!
M-am prins! Acelaşi joc care continuă şi-n astă dimineaţă!
Sunteţi spirituali, dar nu ştiu în ce măsură. Că eu.., hei!
Nu am fost avertizat. Nu sunt obligat să plătesc nici un cont!
Eu plătesc ce cer! Ăă, scuze, am fost invitat, rugat, să rămân!
Eşti un om al justiţiei, nu?
Apoi, trebuie să fii de acord că există toate temeiurile escrocheriei!
Eu fac doar ce mi s-a spus. Dar, dacă preferi, Dr. Rossi,
îi putem spune lui Pilet
să-l cheme pe dl Conte!
Nu, ce-are de-a face Pilet? De ce să-i spui lui Pilet să-l cheme pe conte?
Nu este un litigiu, dar aceste scene sunt jenante!
Nu mi s-a mai întâmplat aşa ceva!
Hm, scuze, îţi dai seama! 524.000 lire. Mai mult de o jumătate de milion, ăă!
Păi, suntem în plin sezon,
şi contele cu siguranţă nu va găzdui pe primul-venit!
Şi m-a ales pe mine? Ce pot să spun!?
Mulţumesc! Sunt onorat!
Vinuri, 165.000 de lire!
Te asigur că avem marjă foarte mică la vin!
Apartamentul Napoleon, 23.000 de lire. Costum închiriat, un frac, 15.000 de lire.
Telefonul la birou. Eei, asta e bine, ... 250 de lire.
Interurban cu Milano, 3400.
Şampanie şi trabucuri 32...
Totul e pus! Cum am clintit, ţonc!
Şi asta ce mai e? Chiar şi procesul îl plătesc!
Preşedintele Dutz - 50.000. Procurorul Zorn - 30.000.
Avocatul La Brunetiere - 30.000. Grefierul - 12.000.
- Nu suntem scumpi! - Aşa spui tu!
Suntem toţi magistraţii adevăraţi! Eu încă mai prestez serviciu, la tribunalul din Berna.
Chiar, la ora 11 am o audiere ...
Lista e în toate limbile.
"Cea mai frumoasă serată din viaţa ta". De parcă am vrut-o eu!
E vina mea!
Pot să plătesc cu un cec?
Nu, am prefera cash.
De aceea am aplicat o reducere de 10%.
Te gândeşti că au văzut banii!
Uite! Scuze, nu despic firu-n patru, dar ..
există un lucru ce nu-l pricep. Uite! Aici ai 500.
U.D., 50.000. Ce este?
Ah, da. Ultima dorinţă!
Cum ar zice contele, un boboc de trandafir pentru un negustor de flori!
Adică, chiar şi domnişoara Simonetta e vârâtă în chestie?
Oh, nu, nu, nu întotdeauna.
Dar, atunci când clientul este deosebit de fascinat...
Oh! Oh, da, ăă?
Uite, grefier, mai e un mic detaliu pe care trebuie să mi-l explici...
Fiindcă, ştii, nu-l văd luat de mine!
Când am consumat de 70.000 de lire cor popular?
Dar e acolo, Dr. Rossi! Vino şi vezi! Te aşteaptă!
Iată şi contele cu contul! Şi-mi zice iar "Doctor"!
- Ce este, altă surpriză? - În cinstea ta!
Corul popular, în costume!
- Herr Rossi, spun ei! - Numele tău!
Au învăţat repede numele meu!
Cred şi eu! Pentru 70.000 de lire! Glumesc! Aveam nevoie de cor!
- Bună ziua, doctore! - Hei, dragilor! Vă trimit clienţi din Milano!
Toţi trebuie judecaţi! Toate persoanele decente, cu aluat rău!
- Uite, e pentru tine. - Mulţumesc, dle preşedinte.
Ce este? Un tub? Ce e înăuntru?
- Un titlu? - Nu!
- Este sentinţa capitală. - Da?!
Bun! o voi agăţa...
în birou, nu-i aşa?
Ei bine! Adio, judecătorii mei dragi!
- Conte, mulţumesc pentru seara minunată! - La revedere!
- Preşedinte! Procuror!
- La revedere, doctore! - Mulţumesc tuturor
pentru seara minunată!
Mulţumesc, Pilet!
Ce pot să spun...
A fost cea mai frumoasă serată din viaţa mea!
La revedere!
Doctore? Serviciul nu este inclus!
Deci, vorbeşti!
Oh, bine!
Ţine 10.000! Era mut, servitorul!
Ce mincinoşi!
La revedere, frumoaso! Mulţumesc!
- Auf Wiedersehen! - Te rog!
Mulţumesc!
Vă mulţumesc tuturor!
- Vino, doctore! - Mulţumesc!
Vino, doctore, vino! Fă la dreapta. Virează!
Adio!
Inutil s-o mai spun! Să recunoaştem! Italienii sunt cei mai buni clienţi!
Oh, da!
Aşteaptă!
Domnişoară!
Destinul vrea să ne întâlnim!
Domnişoară!
Ieri, maşina mea s-a oprit!
Ştii, noaptea trecută te-am visat...
Dacă ai şti unde era să ajung din cauza ta!
Dar, astăzi, unde mă duci?
Madonna Mia!
Simonetta.
Deci, tu ai fost...